Tarvaspää

Tarvaspää

Akseli Gallen-Kallelan (s.1865 - k.1931) ateljeekoti Tarvaspää Espoossa on tunnettu kansallisromantiikkaa edustava rakennus. Gallen-Kallela rakennutti talon vuosina 1911-1913. Nykyisin rakennus toimii museona. Gallen-Kallela oli monipuolinen tekijä: hän maalasi, teki grafiikkaa, lasimaalauksia, suunnitteli ja valmisti kalusteita sekä tekstiilejä. Hän oli myös arkkitehti ja sisustusarkkitehti.

Tarvaspää nähtynä suurten tammien alta

 Kun lähestyn kävellen Tarvaspäätä kesäisenä hellepäivänä, on talo pihapiireineen enemmän kuin houkutteleva. Vehreässä pihapiirissä on valtavan korkeita tammia, joista yhteen on ripustettu keinu. Siinä saa mahtavan kovat vauhdit tavanomaiseen leikkipuistokeinuun verrattuna. Pihapiirissä on Linuddin huvila, joka toimi aikoinaan Gallen-Kallelan perheen kesähuvilana, ennen kuin Tarvaspäätä alettiin rakentaa. Perheen varsinainen koti sijaitsi tuolloin vielä Espoon Leppävaarassa, Albergan kartanolla. Huvilan kahvila levittäytyy kesäisin myös pihamaalle, Tarvaspäässä on positiivisella tavalla pysähtynyt ilmapiiri – rauhallista.

Linuddin huvilaa ja puutarhaa

Ateljeelinna näyttää jännittävän moniulotteiselta, jonkinlainen sekoitus monenlaista rakennusta. Talo näyttää vähän kirkolta, ja linnaltakin, se on useine siivekkeineen ja torneineen kutsuva ja mielenkiintoinen. Rakennuksen katto on osittain paanutettu, kuten kirkoissa. Pylväät ja kaariholvit tuovat muistumia klassisemmasta rakennustyylistä. Rakennuksen voi sanoa olevan sekä arkkitehti Eliel Saarisen että Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema, sillä lopputulos on yhdistelmä molempien luonnoskuvista, pohjapiirroksista sekä rakennuspiirroksista. Erityisen viehättävää on rakennuksen orgaaninen sijoittuminen ympäristöönsä muurien, portaiden ja terassien avulla.

 Kohti ateljeelinnaa

Gallen-Kallelan ystävä, unkarilainen arkkitehti Ede Thorozckai-Wigand tarjosi suunnitteluapua Tarvaspään pohjapiirustusten työstämisessä. Wigandin kirjoituksesta käy ilmi Gallen-Kallelan ajatuksia rakennukseen liittyen: ”Gallén aikoi sovittaa yhtenäiseen rytmiin koko Suomen rakennustaiteen Turun tuomiokirkosta alkaen. – Myöskin muita vanhoja rakennuksia oli muistettava. Eräs mahtavan kokoinen kahdeksankulmainen torni, Viipurin linnan torni, antoi alkuajatuksen. Mutta ei hän ollut unohtanut Karjalan kansanrakennustaidettakaan kuuluisine veistettyine pylväineen. Katosta löytyi firenzeläisiäkin piirteitä: kapea, korkea loggia neljine kaarineen ja siroine pilareineen (loggia = pylväiden kannattama holvikäytävä).

 Julkisivun kaaria ja pylväitä

Paanutettua kattoa sekä korjauksen alla oleva torni

 Ulko-ovessa on hyvin kansallisromanttistyylinen ovenkahva, kokonaan puusta veistetty ja muotoiltu järeä ja kiemurainen kahva. Eteiseen astuttaessa vieraan ottaa vastaan intarsiatekniikalla värjätystä betonista ja kivestä toteutettu lattiamosaiikki, jossa ovat Gallen-Kallelan suurennetut jalanjäljet sekä kompassiruusu. Eteisen lattiassa on teksti: ”Iterare – Cursus – Cogor – Relictos”, suomennettuna ”Olen palaava jäljilleni”. Tämä kertoo siitä ajatuksesta joka Gallen-Kallelalla oli jo Tarvaspäätä suunniteltaessa – hän halusi että paikasta tulee erityinen, jälkipolvillekin säilyvä taiteen ja kulttuurin paikka. Gallen-Kallela suunnitteli jo tuolloin, että rakennus lahjoitetaan hänen kuoltuaan museokäyttöön. Gallen-Kallela on onnistunut – hän on vielä nykyäänkin Tarvaspään aktiivisesti toimiessa koko ajan omilla jäljillään – hänen perintönsä on hienosti säilynyt. Gallen-Kallelan omin sanoin: ”En minä rakenna vain meitä varten, vaan 500 vuotta eteenpäin”.

Ateljeehuone on suuri ja korkea. Siinä on pohjoiseen päin suuret ikkunat, näin saadaan päivän mittaan tasaisin valo työskentelyä varten. Ateljeessa on kookas takka, sekä kauniina yksityiskohtina mm. seinään upotettuja työvälinekaappeja. Nähtävillä on mm. suomalaisen julistetaiteen klassikoksi muodostunut v. 1907 suunniteltu mainosjuliste Bil-Bol –autopaholaisen kyydissä. Ateljeen vieressä on pieni etsaushuone, jonne Gallen-Kallela hankki omana aikanaan varsin harvinaisen etsauskoneen.

Alakerrassa on lisäksi hieno monikulmainen ja korkea huone (kuvanveistohuone) sekä galleriahuone (kirjasto-salonki). Galleriahuone suunniteltiin erityisesti taiteen esittelyyn sopivaksi tilaksi lisäämällä sinne taulukiskot ja valoa pehmeästi huoneeseen heijastava, peiliseinin varustettu kattoikkuna. Torniosan ensimmäinen kerros on korkea pyöreäksi holvattu halli, tämä oli mahdollisesti kuvanveistoon ajateltu tila, jota erottaa galleriasta pylväsrivistö.

Mielenkiintoinen on talon kylpyhuone (rak. 1920-luvulla), se oli aikanaan varsin nykyaikainen ja amerikkalaistyylinen. Kylpyhuoneeseen johtaa kolme eri ovea, yhdestä ovesta sinne laskeudutaan portaita pitkin. Ammeen viereen sijoitettiin sisäikkuna niin, että kylpiessään saattoi katsella alas ateljeehuoneeseen. Väritys on raikkaan sinivalkoinen.

 Kylpyhuoneeseen laskeudutaan mutkittelevia ja kapeita portaita pitkin

Ateljeen yläpuolella toisessa kerroksessa oli pitkä ja kapea huone, joka oli varattu ulkomailta kerätylle esinekokoelmille, joista Afrikan-matkan aineisto oli runsain. Toisen kerroksen tornihuoneessa oli vieraiden makuuhuone, josta johtivat portaat gallerian kattoterassille. Kellarikerrokseen oli suunniteltu keittiö, ruoka- ja viinikellari, palvelijanhuone, pannuhuone ja koksivarasto.

Ylimmälle tornihuoneelle ei annettu suunnitelmissa erityistä käyttötarkoitusta – se oli ilmeisimmin näköalahuone, jota Gallen-Kallela käytti myös omana työhuoneenaan halutessaan ympärilleen ehdotonta rauhaa. Tiedetään, että tornihuoneessa Gallen-Kallela työskenteli joskus mustassa munkinkaavussaan. Tornihuoneeseen hän suunnitteli talon ainoa kiinteän huonekalun, kookkaan puisen penkin ikkunasyvennykseen.

Ikkunasyvennyksen penkki

 Tornihuoneeseen johdettiin ateljeesta puhetorvi, jonka avulla ylhäällä omassa rauhassaan työskentelevä taiteilija saattoi pitää yhteyttä alakertaan. Laite ei kuitenkaan toiminut käytännössä ja hylättiin ensimmäisen käyttökerran yhteydessä antamansa sähköiskun jälkeen.

Tarvaspää jouduttiin jättämään tyhjilleen jo vuonna 1915, vain neljä vuotta valmistumisensa jälkeen, ensimmäisen maailmansodan puhjettua. Tarvaspäähän palattiin v. 1926, jolloin taiteilijaa odottivat lukuisten murtojen aiheuttama sekasorto ja kauan tyhjillään seisoneen talon perusteelliset korjaustyöt. Aikaisemmin Gallen-Kallelan perhe oli asunut samalla tontilla sijaitsevassa Linuddin huvilassa, mutta nyt ateljeelinnaa alettiin muuttaa paremmin asuinkäyttöön sopivaksi. Sinne vedettiin sähkö- ja vesijohdot ja aiemmin höyryllä toiminut keskuslämmitys muutettiin kuumavesilämmitykseksi. Sisätiloissa tehtiin 1920-luvulla lukuisia muutoksia. Takan ja keittiön paikkaa siirrettiin, sekä mm. kylpyhuone rakennettiin vasta tällöin.

Myös talon torni koki monia muutoksia vuosien mittaan. Alkuvaiheessa Tarvaspään torni oli vaaleaksi rapattu ja sileäpintainen. Myöhemmin tornia vahvistettiin harkkomuurauksella, joka paransi lämmöneristystä. Torniin lisättiin koriste- ja hammaslistat, ja lounaiskulmaan tehtiin paikka pienoisveistokselle. Mielenkiintoinen taiteilijan itse tekemä yksityiskohta oli lohikäärmepäinen vedenulosheittäjä tornin huipulle. Se valettiin betoniin taiteilijan piirustusten mukaan valmistetussa puumuotissa, ja taiteilija viimeisteli yksityiskohdat käsin paikan päällä. Tämä yksityiskohta antaa viitteitä niistä monista koristeaiheista, joita Tarvaspäähän oli mahdollisesti suunniteltu.

Suurin osa Tarvaspään sisustussuunnitelmista jäi toteuttamatta. Luonnoksissa esiintyy kasettikattoja, friisejä, freskoja, kiinteitä kirjahyllyjä ja vitriineitä sekä seinien koristelusuunnitelmia. Toteutumattomat piirustukset heijastelevat voimakkaasti historioivaa tyyliä, mutta ovat toisaalta vielä idea-asteella, eivätkä selkeästi jäsentyneitä. Luultavaa on, että taiteilijan persoona ja elämäntyö olisivat olleet eteisen lattiamosaiikin tavoin sisustuksellisissa yksityiskohdissa vahvasti läsnä.

Tarvaspää sijaitsee mäen päällä upealla merenrantatontilla. Kesällä 1913 Gallen-Kallela rakensi rantaan turvekattoisen, pyöröhirsisen savusaunan, joka on osittain rinteeseen kaivettu. Käyn tutkimassa saunaa ulkoa päin, sisälle ei pääse, mutta mukava savun tuoksu tuntuu nenässä ulos asti.

Kesäisen Tarvaspäähän tutustumisen päättää kävely saunalta pitkän puulaiturin nokkaan. Täältäkö taiturimaisena uimarina tunnettu Gallen-Kallela teki huimia sukelluksia mereen? Täälläkö taiteilijakin istui joskus pohtimassa elämää – hakemassa inspiraatioita ja voimaa monipuoliseen taiteeseensa ja työhönsä? Täällä pääsee todella Gallen-Kallelan jäljille…

Tarvaspään idylliä!

Olen laatinut tämän kirjoitukseni Tarvaspäähän tekemäni vierailun sekä museossa luettavissa olevien materiaalien perusteella. Lisäksi olen käyttänyt lähteinä kirjaa Tarvaspää – Akseli Gallen-Kallelan ateljeelinna, SKS, 2008 sekä internetsivustoa www.gallen-kallela.fi. Kuvat: Irene Koukku.